Soneanlegget i Solaris gir et isolert miljø for å kjøre applikasjoner. Prosesser som kjører i en sone, forhindres i å overvåke eller forstyrre annen aktivitet i systemet. Tilgang til andre prosesser, nettverksgrensesnitt, filsystemer, enheter og kommunikasjonsfasiliteter mellom prosesser er begrenset for å forhindre samhandling mellom prosesser i forskjellige soner.

Soner gir en utmerket måte å lage virtuelle systemer som folk kan få full root-tilgang til, uten å gå ut over integriteten til det virkelige systemet eller andre soner. De kan også brukes til å dele opp et kraftig system i flere virtuelle servere, for eksempel for å kjøre test- og produksjonsapplikasjonsmiljøer.

Hver sone har sin egen rotkatalog som prosesser som kjører i sonen er begrenset. Dette ligner på det vanlige Unix chroot-anlegget, men langt enklere å konfigurere ettersom alle nødvendige systembibliotek og programkataloger kobles automatisk inn i sonen når det opprettes.

Virtuelle nettverksgrensesnitt kan tilordnes soner for å gi dem sine egne IP-adresser, slik at forskjellige servere kan kjøres i forskjellige soner akkurat som de kan være på flere fysiske systemer.

Denne modulen lar deg opprette soner, starte og starte dem på nytt uavhengig av hovedoperativsystemet, og administrere nettverksgrensesnitt, pakkelister, filsystemer og andre attributter.