La utilitat de zones en Solaris proporciona un entorn aïllat per a l'execució d'aplicacions. Els processos que s'executen en una zona tenen prohibit de monitoritzar o interferir amb les altres activitats del sistema. L'accés a altres processos, interfícies de xarxa, sistemes de fitxers, dispositius i utilitats de comunicació entre processos estan restringides per evitar la interacció entre els processos de diferents zones.

Les zones proporcionen una forma excel·lent de crear sistemes virtuals on la gent pot tenir accés root complet sense comprometre la integritat del sistema real o de les altres zones. També es pot utilitzar per particionar un sol sistema potent en múltiples servidors virtuals, per exemple per tal d'executar entorns d'aplicació de proves i de producció.

Cada zona té el seu propi directori arrel al qual els processos estan restringits. Això és similar a la utilitat estàndard chroot de Unix, però molt més fàcil de configurar, ja que totes les llibreries del sistema i directoris de programes s'enllacen automàticament dins de la zona quan aquesta es crea.

Es poden assignar interfícies de xarxa virtual a les zones per donar-les-hi les seves pròpies adreces IP, de manera que els diferents servidors es puguin executar en zones diferents com si estiguessin en múltiples sistemes físics.

Aquest mòdul permet crear zones, engegar-les i reengegar-les independentment del sistema operatiu principal. i gestionar les seves interfícies de xarxa, directoris de paquets, sistemes de fitxers i altres atributs.