Zonerfaciliteten i Solaris giver et isoleret miljø til at køre applikationer. Processer, der kører i en zone, forhindres i at overvåge eller forstyrre anden aktivitet i systemet. Adgang til andre processer, netværksgrænseflader, filsystemer, enheder og interproces-kommunikationsfaciliteter er begrænset for at forhindre interaktion mellem processer i forskellige zoner.

Zoner giver en fremragende måde at skabe virtuelle systemer, som folk kan få fuld rootadgang på uden at gå på kompromis med det virkelige systems eller andre zoneres integritet. De kan også bruges til at opdele et enkelt kraftfuldt system i flere virtuelle servere, for eksempel for at køre test- og produktionsapplikationsmiljøer.

Hver zone har sit eget rodmappe, hvortil processer, der kører i zonen, er begrænset. Dette ligner standard Unix-chrootfaciliteten, men langt enklere at konfigurere, da alle nødvendige systembiblioteks- og programmapper er automatisk knyttet til zonen, når det oprettes.

Virtuelle netværksgrænseflader kan tildeles zoner for at give dem deres egne IP-adresser, så forskellige servere kan køres i forskellige zoner, ligesom de kunne være på flere fysiske systemer.

Dette modul giver dig mulighed for at oprette zoner, starte og genstarte dem uafhængigt af det vigtigste operativsystem og styre deres netværksgrænseflader, pakkekataloger, filsystemer og andre attributter.