„Solaris“ zonų įrenginys suteikia izoliuotą aplinką programoms vykdyti. Procesams, vykstantiems zonoje, neleidžiama stebėti ar kištis į kitą sistemos veiklą. Prieiga prie kitų procesų, tinklo sąsajų, failų sistemų, įrenginių ir tarpprocesinių komunikacijos priemonių yra apribota, kad būtų užkirstas kelias skirtingų zonų procesų sąveikai.

Zonos yra puikus būdas sukurti virtualias sistemas, prie kurių žmonėms gali būti suteikta visa prieiga prie šaknies, nepakenkiant tikrosios sistemos ar kitų zonų vientisumui. Jie taip pat gali būti naudojami padalinti vieną galingą sistemą į kelis virtualius serverius, pavyzdžiui, norint paleisti testavimo ir gamybos taikymo aplinkas.

Kiekviena zona turi savo šakninį katalogą, kuriam yra ribojami zonoje vykdomi procesai. Tai yra panašu į standartinę „Unix“ chroot funkciją, tačiau ją kur kas paprasčiau nustatyti, nes visi reikalingi sistemos bibliotekos ir programų katalogai yra automatiškai susieti į zoną, kai ji sukuriama.

Virtualaus tinklo sąsajos gali būti priskirtos zonoms, kad joms būtų suteikti savo IP adresai, kad skirtingi serveriai būtų paleisti skirtingose zonose taip, kaip jie galėtų būti keliose fizinėse sistemose.

Šis modulis leidžia kurti zonas, įkelti ir perkrauti jas nepriklausomai nuo pagrindinės operacinės sistemos ir valdyti jų tinklo sąsajas, paketų katalogus, failų sistemas ir kitus atributus.