% Linux Installation and Getting Started    -*- TeX -*-
% tcpip.tex
% Copyright (c) 1992, 1993 by Matt Welsh <mdw@metalab.unc.edu>
%
% This file is freely redistributable, but you must preserve this copyright 
% notice on all copies, and it must be distributed only as part of "Linux 
% Installation and Getting Started". This file's use is covered by the 
% copyright for the entire document, in the file "copyright.tex".
%
% Copyright (c) 1998 by Specialized Systems Consultants Inc. 
% <ligs@ssc.com>

\section{Vmreževanje s TCP/IP}\label{sec-tcpip}
%\markboth{Vmreževanje}{Vmreževanje s TCP/IP}
\index{vmreževanje!TCP/IP|(}
\index{TCP/IP|(}
Linux podpira celotno izvedbo omrežnih protokolov TCP/IP (Transport
Control Protocol/Internet Protocol).  TCP/IP je postal najuspešnejši
mehanizem za vmreževanje računalnikov po vsem svetu.  Z Linuxom in
mrežno kartico lahko priključite vaš stroj na lokalno mrežo (LAN,
angl.\ local area network, LAN) ali (s pravilnimi omrežnimi
povezavami) na Internet -- svetovno omrežje TCP/IP.

Priključitev majhne lokalne mreže (LAN) strojev z Unixom je preprosta.
Potrebujete le krmilnik etherneta v vsakem stroju in ustrezne kable za
ethernet in drugo strojno opremo.  Ali, če vaše podjetje ali univerza
ponuja dostop do Interneta, lahko preprosto vključite vaš stroj z
Linuxom na to omrežje.

\index{TCP/IP!NET-3 izvedba le-tega}
\index{NET-3}
\index{vmreževanje!NET-3}
Trenutna izvedba TCP/IP in sorodnih protokolov za Linux se imenuje
>>NET-3<< in pred tem >>NET-2<<.  To nima zveze s tako imenovano
izdajo NET-2 BSD Unixa; >>NET-2<< v tem kontekstu pomeni drugo izvedbo
TCP/IP za Linux.

\index{NET-3!podpora za internetni protokol po serijski liniji (SLIP)}
\index{SLIP}
\index{vmreževanje!SLIP}
\index{serijska linija!internetni protokol po}
\index{internetni protokol po serijski liniji}
Linux NET-3 podpira tudi SLIP, internetni protokol po serijski liniji
(angl.\ Serial Line Internet Protocol), in PPP, protokol za zvezo od
točke do točke (angl.\ Point-to-Point Protocol).  SLIP in PPP vam z
uporabo vašega modema dovoljujeta, da imate klicni dostop do
Interneta.  Če vaše podjetje ali univerza ponuja dostop SLIP ali PPP,
se lahko prijavite na strežnik za SLIP ali PPP in povežete vaš stroj
na Internet preko telefonske linije.  Ali pa obratno -- če ima vaš
stroj z Linuxom tudi dostop do Interneta prek etherneta, lahko
usposobite vašo škatlo z Linuxom kot strežnik za SLIP ali PPP.

Za popolne informacije o usposobitvi TCP/IP pod Linuxom vam svetujemo,
da preberete spis \emph{Linux NET-3 HOWTO}, dostopen po anonimnem
FTP-ju s strežnika \texttt{metalab.unc.edu}.  NET-3 HOWTO je popoln
vodnik za nastavitev TCP/IP pod Linuxom, vključno z ethernetom in
povezavami SLIP ali PPP.  Soroden sestavek je \emph{Linux Ethernet
HOWTO}, ki opisuje nastavitve različnih gonilnikov za mrežne kartice
za Linux.  Dostopna je tudi knjiga iz Dokumentacijskega projekta za
Linux (LDP) \emph{Linux Network Administrator's Guide}.  Glejte
dodatek~\ref{app-sources-num} za več informacij o teh dokumentih.

Zanimiva je tudi knjiga \emph{TCP/IP Network Administration} Craiga
Hunta.  Vsebuje popolna navodila o uporabi in nastavljanju TCP/IP na
sistemih Unix.

\subsection*{Strojne potrebe za TCP/IP}
\index{TCP/IP!strojne potrebe}
TCP/IP za Linux lahko uporabljate brez vsakršne strojne opreme za
vmreževanje -- nastavitev >>kratko sklenjenega načina<<
(angl.\ loopback mode) vam dovoljuje, da se pogovarjate s sabo.  To je
potrebno za nekatere aplikacije in igre, ki uporabljajo omrežno
napravo z zaprto zanko.

\index{ethernet!podprte kartice}
\index{mreža!podprte kartice}
\index{strojna podpora!mrežne kartice}
\index{vmreževanje!mrežne kartice, podprte}
Če želite uporabljati Linux na omrežju TCP/IP tipa Ethernet, boste
potrebovali mrežno kartico.  Podprte so pogoste kartice, kot so 3com
3c503, HP PCLAN (serije 27245 in 27xxx), Western Digital WD80x3 in
Novell NE2000/NE1000 kot tudi mnoge druge.  Za podrobnosti glejte
spisa Ethernet HOWTO in Hardware HOWTO.

Obstaja nekaj pogostih situacij, kar se tiče podprtih kartic, ki se
jih morate izogibati: Veliko kartic je podprtih, a ponujajo slabo
zmogljivost ali imajo druge omejitve.  Primera sta 3Com 3C501, ki
deluje, a klavrno, in Racal-Interlan NI6510, ki uporablja čip (angl.\
lance chip) am7990, ki ne deluje z več kot 16 megabajti RAM-a.
Podobnega razpoloženja so mnogi kloni kartic NE1000/NE2000, ki imajo
lahko različne probleme.  Za bolj podrobno razlago združljivosti
mrežnih kartic z Linuxom glejte \emph{Linux Ethernet HOWTO}.

Linux podpira tudi SLIP in PPP, kar vam omogoča, da uporabljate modem
za dostop do Interneta po telefonski liniji.  V tem primeru boste
potrebovali modem, združljiv z vašim strežnikom za SLIP ali PPP --
večina strežnikov zahteva najmanj modem hitrosti 14.400 bps (bitov na
sekundo) V.32bis.  Zmogljivost se močno izboljša z modemom hitrosti
33.600 bps ali hitrejšim.

\subsection{Nastavitev TCP/IP na vašem sistemu}

\index{TCP/IP!nastavitev}
V tem razdelku bomo razložili, kako nastaviti na vašem sistemu mrežno
povezavo (po ethernetu) s TCP/IP.  Vedite, da bi ta metoda morala
delovati na veliko sistemih, a gotovo ne na vseh.  Ta razprava bi
morala zadostovati, da vas pripelje na pravo pot pri nastavljanju
mrežnih parametrov vašega stroja, a obstajajo številna svarila in
podrobnosti, ki tukaj niso omenjene.  Za več informacij vas usmerjamo
na knjigo \emph{Linux Network Administrators' Guide} in spis
NET-3-HOWTO\footnote{Nekatere teh informacij so prirejene iz
NET-3-HOWTO Terryja Dawsona in Matta Welsha.}.

Najprej predpostavljamo, da imate sistem Linux, ki ima nameščeno
programje za TCP/IP.  To vključuje osnovne odjemalce, kot sta
\texttt{telnet} in  \texttt{ftp}, ukaze za sistemsko upravljanje,
kot sta \texttt{ifconfig} in \texttt{route} (navadno ju najdete v
\texttt{/etc}), in nastavitvene datoteke za vmreževanje (kot je
\texttt{/etc/hosts}).  Drugi dokumenti, povezani z vmreževanjem v
Linuxu, opisani zgoraj, pojasnjujejo, kako se lotiti nameščanja
programja za vmreževanje v Linuxu, če ga še nimate.

Predpostavljamo tudi, da je bilo vaše jedro nastavljeno in prevedeno z
omogočeno podporo za TCP/IP.  Glejte razdelek~\ref{sec-sysadm-upgrade}
za informacije o prevajanju vašega jedra.  Za omogočanje vmreževanja
morate odgovoriti pritrdilno na primerna vprašanja med korakom
\texttt{make config} in ponovno zgraditi jedro.

Ko je to enkrat storjeno, morate spremeniti številne nastavitvene
datoteke, ki jih uporablja NET-3.  Večinoma je to preprost postopek.
Žal vendarle obstaja velik nesporazum med posameznimi distribucijami
Linuxa o tem, kam naj bi šle različne nastavitvene datoteke in
podporni programi za TCP/IP.  Največkrat jih lahko najdete v
\texttt{/etc}, a v drugih primerih jih lahko najdete v
\texttt{/usr/etc}, \texttt{/usr/etc/inet} ali na drugih bizarnih
mestih.  V najslabšem primeru boste morali uporabiti ukaz
\texttt{find}, da boste našli datoteke na vašem sistemu.  Vedite tudi,
da vse distribucije nimajo nastavitvenih datotek in programja na
enakem mestu -- te datoteke so lahko razpršene po več imenikih.

Naslednje informacije se nanašajo predvsem na povezave ethernet.  Če
nameravate uporabljati SLIP ali PPP, preberite ta razdelek, da boste
razumeli pojme, in sledite bolj podrobnim navodilom v naslednjih
razdelkih.

\subparagraph*{Vaša omrežna nastavitev}

\index{TCP/IP!nastavitev}
Preden lahko nastavite TCP/IP, morate ugotoviti naslednje o vaši
mrežni sestavi.  V večini primerov vam bo te podatke priskrbel vaš
upravitelj lokalnega omrežja.
\begin{dispitems}
\index{TCP/IP!naslov za IP}
\index{TCP/IP!IP}
\index{IP!definicija naslova}
\index{naslov za IP!definicija}
\ditem{Naslov za IP.}
To je unikatni naslov stroja v obliki štirih decimalnih številk,
ločenih s pikami.  Primer je 128.253.153.54.  To številko vam bodo
priskrbeli upravitelji vašega omrežja.

Če nastavljate le način zaprte zanke (se pravi, niti SLIP-a niti
kartice Ethernet, le zveze TCP/IP z vašim lastnim strojem), potem je
vaš naslov za IP 127.0.0.1.

\index{TCP/IP!omrežna maska}
\index{omrežna maska}
\ditem{Vaša omrežna maska (angl.\ network mask, >>netmask<<).}
To je s pikami ločen četverec, podoben naslovu za IP, ki določa,
kateri del naslova za IP določa številko podomrežja (angl.\ subnetwork
number) in kateri del gostitelja na tem podomrežju.  (Če ste negotovi
pri teh terminih vmreževanja s TCP/IP, vam priporočamo, da preberete
kakšno uvodno snov o upravljanju omrežij.)  Omrežna maska je bitni
vzorec, ki bo, položen na naslov vašega omrežja, povedal, v katerem
podomrežju živi ta naslov.  To je zelo pomembno za usmerjanje (angl.\
routing), in če na primer ugotovite, da se lahko veselo pogovarjate z
ljudmi izven vašega omrežja, ne pa tudi z ljudmi v vašem omrežju, je
velika verjetnost, da imate nepravilno določeno omrežno masko.

Upravitelji vašega omrežja izberejo omrežno masko, ko je omrežje
zasnovano, in bi vam torej morali biti sposobni povedati, katera maska
je prava za uporabo.  Večina omrežij je podomrežij razreda~C (angl.\
class C subnetworks), ki uporabljajo za svojo omrežno masko
255.255.255.0.  Omrežja razreda~B uporabljajo 255.255.0.0.  Koda NET-3
bo samodejno izbrala privzeto masko, ki ne predvideva podvmreževanja,
če je ne določite sami.

To se nanaša tudi na vrata zaprte zanke.  Ker je naslov zaprtozančnih
vrat vedno 127.0.0.1, je omrežna maska za ta vrata vedno 255.0.0.0.
To lahko določite eksplicitno ali pa se zanesete na privzeto masko.

\index{TCP/IP!omrežni naslov}
\index{omrežni naslov}
\ditem{Naslov vašega omrežja.}
To je vaš naslov za IP, maskiran z bitnim IN z omrežno masko.  Na
primer, če je vaša omrežna maska 255.255.255.0 in je vaš naslov za IP
128.253.154.32, potem je vaš omrežni naslov 128.253.154.0.  Z omrežno
masko 255.255.0.0 bi bilo to 128.253.0.0.

Če uporabljate le zaprto zanko, nimate omrežnega naslova.

\index{TCP/IP!naslov za oddajanje}
\index{naslov za oddajanje}
\ditem{Vaš naslov za oddajanje.}
Naslov za oddajanje (angl.\ broadcast address) se uporablja za
oddajanje paketov na vsak stroj v vaši podmreži.  Torej, če je
gostiteljsko število strojev na vašem podomrežju podano z zadnjim
bajtom naslova za IP (omrežna maska 255.255.255.0), bo vaš naslov za
oddajanje vaš omrežni naslov, obdelan z logičnim ALI z 0.0.0.255.

Na primer, če je vaš naslov za IP 128.253.154.32 in je vaša omrežna
maska 255.255.255.0, je vaš naslov za oddajanje enak 128.253.154.255.

Vedite, da so nekatera omrežja iz zgodovinskih razlogov nastavljena za
uporabo omrežnega naslova kot naslova za oddajanje.  Če vas muči dvom,
preverite pri vašem upravljalcu omrežja.  (V veliko primerih bo
zadostovalo podvojiti omrežne nastavitve drugih strojev na vašem
podomrežju, seveda z zamenjavo naslova za IP z vašim lastnim.)

Če uporabljate le zaprto zanko, nimate naslova za oddajanje.

\index{TCP/IP!naslov prehoda}
\index{naslov prehoda}
\index{prehod}
\ditem{Vaš naslov za prehod.}
To je naslov stroja, ki je vaš >>prehod<< (angl.\ gateway) v zunanji
svet (se pravi do strojev, ki niso na vašem podomrežju).  V veliko
primerih ima stroj za prehod naslov za IP, identičen vašemu, le da ima
>>.1<< kot svoj naslov gostitelja; npr., če je vaš naslov za IP
128.253.154.32, je morda vaš prehod 128.253.154.1.  Naslov za IP
vašega prehoda dobite pri upravljalcih vašega omrežja.

Pravzaprav imate lahko več prehodov.  \emph{Prehod} je le stroj, ki
živi na dveh različnih omrežjih (ima naslova za IP na različnih
podomrežjih) in usmerja pakete med njima.  Veliko omrežij ima en sam
prehod do >>zunanjega sveta<< (omrežja, sosednega vašemu), a v
nekaterih primerih boste imeli več prehodov -- po enega za vsako
sosedno omrežje.

Če uporabljate le zaprto zanko, nimate naslova prehoda.  Enako drži,
če je vaše omrežje izolirano od vseh drugih.

\index{TCP/IP!naslov imenskega strežnika}
\index{TCP/IP!imenski strežnik}
\index{DNS|see{imenski strežnik}}
\index{imenski strežnik!naslov}
\ditem{Ime vašega imenskega strežnika (angl.\ domain name server, DNS).}
Večina strojev na omrežju uporablja imenski strežnik, ki namesto njih
prevaja imena gostiteljev v naslove za IP.  Upravljalci vašega omrežja
vam bodo povedali naslov vašega imenskega strežnika.  Strežnik lahko
poganjate celo na svojem lastnem stroju, če poganjate \texttt{named},
v tem primeru je naslov strežnika 127.0.0.1.  Razen če absolutno
\emph{morate} poganjati svoj lastni imenski strežnik, vam priporočamo,
da uporabite tistega, ki vam ga priskrbijo na omrežju (če ga).
Nastavitev programa \texttt{named} je popolnoma druga tema; naša
prioriteta na tej točki je, da vas pripravimo do pogovora z omrežjem.
Z vprašanji razreševanja imen se lahko ukvarjate pozneje.

Če uporabljate le zaprto zanko, nimate naslova imenskega strežnika.
\end{dispitems}

Uporabniki SLIP/PPP: Naslov imenskega strežnika boste vsekakor
potrebovali, ostalih informacij pa morda tudi ne.  Ko uporabljate
SLIP, se vaš naslov za IP navadno ugotovi na enega od dveh načinov:
Ali (a) imate >>statični<< naslov za IP, ki je enak vsakič, ko se
povežete na omrežje, ali (b) imate >>dinamični<< naslov za IP, ki se
dodeli iz množice prostih naslovov, ko se povežete na strežnik.  V
naslednjem razdelku o namestitvi SLIP je to obravnavano bolj podrobno.

NET-3 podpira polno usmerjanje, več smeri, podvmreževanje (zaenkrat le
na mejah bajtov), skratka vse.  Zgornje opisuje najbolj osnovne
nastavitve TCP/IP.  Vaša je lahko popolnoma drugačna: ko ste v dvomih,
se pogovorite z guruji vašega lokalnega omrežja in preverite strani
priročnika za \texttt{route} in \texttt{ifconfig}.  Nastavitev omrežij
TCP/IP je povsem izven dometa te knjige; zgornje bi moralo zadostovati
večini ljudi, da začnejo.

\subparagraph*{Omrežne datoteke \texttt{rc}}
\index{TCP/IP!nastavitveni skripti}
\index{nastavitveni skripti!TCP/IP}
\index{rc@\texttt{rc} (datoteke)}
Datoteke \texttt{rc} so sistemski nastavitveni skripti, ki jih ob
zagonu izvede \texttt{init}, ki zažene vse osnovne sistemske strežnike
(kot \texttt{sendmail}, \texttt{cron}, itd.), in nastavijo stvari, kot
so parametri omrežja, ime gostitelja in tako naprej.  Datoteke
\texttt{rc} se navadno najdejo v imeniku \texttt{/etc/rc.d}, a na
drugih sistemih so morda v \texttt{/etc}.  V splošnem distribucije
Slackware uporabljajo datoteke \texttt{rc.inet1} itd.\ v imeniku
\texttt{/etc/rc.d}, medtem ko distribucije RedHat uporabljajo
zaporedje imenikov.

\index{rc@\texttt{rc}!datoteke!za TCP/IP}
\index{TCP/IP!rc.inet1@\texttt{rc.inet1}}
\index{rc.inet1@\texttt{rc.inet1}}
\index{TCP/IP!rc.inet2@\texttt{rc.inet2}}
\index{rc.inet2@\texttt{rc.inet2}}
Tukaj bomo opisali datoteke \texttt{rc}, ki se uporabljajo za nastavitev
TCP/IP.  Obstajata dve takšni datoteki: \texttt{rc.inet1} in
\texttt{rc.inet2}.  Datoteka \texttt{rc.inet1} se uporablja za
nastavitev osnovnih parametrov omrežja (kot so naslovi za IP in
informacije o usmerjanju), datoteka \texttt{rc.inet2} pa zažene
strežnike za TCP/IP (\texttt{telnetd}, \texttt{ftpd} in tako naprej).

\index{TCP/IP!rc.inet@\texttt{rc.inet}}
\index{rc.inet@\texttt{rc.inet}}
\index{TCP/IP!rc.net@\texttt{rc.net}}
\index{rc.net@\texttt{rc.net}}
Mnogi sistemi kombinirajo ti dve datoteki v eno, navadno imenovano
\texttt{rc.inet} ali \texttt{rc.net}.  Imena, dana vašim datotekam
\texttt{rc}, niso pomembna, dokler izvajajo pravilne funkcije in
jih \texttt{init} izvede ob zagonu.  Za zagotavljanje tega boste morda
morali urediti datoteko \texttt{/etc/inittab} in odkomentirati vrstice
za izvajanje ustreznih datotek \texttt{rc} (ali ene same).  V
najslabšem primeru boste morali ustvariti datoteki \texttt{rc.inet1}
in \texttt{rc.inet2} iz nič in dodati vnose za njiju v datoteko
\texttt{/etc/inittab}.

Kot smo dejali, \texttt{rc.inet1} nastavi osnovni omrežni vmesnik.  To
vključuje vaš naslov za IP in vaš omrežni naslov, in informacije
usmerjevalne tabele za vaše omrežje.  Usmerjevalne tabele se
uporabljajo za usmerjanje izhodnih (in prihajajočih) omrežnih
datagramov na druge stroje.  Na večini preprostih nastavitev imate tri
poti: eno za pošiljanje paketov na vaš lasten stroj, drugo za
pošiljanje paketov na druge stroje v vašem omrežju in tretjo za
pošiljanje paketov na stroje izven vašega omrežja (skozi stroj, ki je
prehod).  Za nastavitev teh parametrov se uporabljata dva programa:
\texttt{ifconfig} in \texttt{route}.  Oba sta navadno v imeniku \texttt{/etc}.

\index{TCP/IP!ifconfig@\texttt{ifconfig}}
\index{ifconfig@\texttt{ifconfig}}
\index{route@\texttt{route}}
\index{TCP/IP!route@\texttt{route}}
Pripomoček \texttt{ifconfig} se uporablja za nastavljanje vmesnika
omrežne naprave s parametri, ki jih potrebuje za delovanje, kot je
naslov za IP, omrežna maska, naslov za oddajanje in podobno.
Pripomoček \texttt{route} se uporablja za spreminjanje vnosov v
usmerjevalni tabeli.

\index{rc.inet1@\texttt{rc.inet1}!primer}
\index{TCP/IP!rc.inet1@\texttt{rc.inet1}!primer}
Datoteka \texttt{rc.inet1}, primer navajamo spodaj, bi morala delovati
za večino sestav.  Seveda jo boste morali urediti za vaš lastni
sistem.  \emph{Ne} uporabljajte vzorčnega naslova za IP in omrežnega
naslova na vašem lastnem sistemu; vsak računalnik mora imeti svoj
naslov na Internetu.

\begin{tscreen}
\begin{verbatim}
#!/bin/sh
# To je /etc/rc.d/rc.inet1 -- Nastavite vmesnike TCP/IP

# Najprej nastavite zaprtozančno napravo (angl. loopback device)

HOSTNAME=`host name`

/etc/ifconfig lo 127.0.0.1   # uporablja privzeto omrežno masko 255.0.0.0
/etc/route add 127.0.0.1     # smer za kazanje na zaprtozančno napravo

# Potem nastavite omrežne naprave.  Če uporabljate le zaprto zanko
# ali SLIP, zakomentirajte ostanek teh vrstic.

# Uredite za vašo sestavo.
IPADDR="128.253.154.32"      # NADOMESTITE z VAŠIM naslovom za IP
NETMASK="255.255.255.0"	     # NADOMESTITE z VAŠO omrežno masko
NETWORK="128.253.154.0"      # NADOMESTITE z VAŠIM omrežnim naslovom
BROADCAST="128.253.154.255"  # NADOMESTITE z VAŠIM naslovom oddajanja,
                             # če ga imate. Če ne, pustite prazno in
                             # uredite spodaj.
GATEWAY="128.253.154.1"      # NADOMESTITE z VAŠIM naslovom prehoda!

/etc/ifconfig eth0 ${IPADDR} netmask ${NETMASK} broadcast ${BROADCAST}

# Če nimate naslova za oddajanje, spremenite zgornjo vrstico v:
# /etc/ifconfig eth0 ${IPADDR} netmask ${NETMASK} 

/etc/route add ${NETWORK}

# Naslednje je potrebno le, če imate prehod; se pravi, če je
# vaše podomrežje povezano z zunanjim svetom.
/etc/route add default gw ${GATEWAY} metric 1

# Konec nastavitev omrežja
\end{verbatim}
\end{tscreen}
%$

Spet boste morda morali to datoteko nekoliko spremeniti, da bo
delovala.  Zgornje bi moralo biti dovolj za večino nastavitev
preprostih omrežij, a vsekakor ne za vse.

\index{rc.inet2@\texttt{rc.inet2}}
\index{inetd@\texttt{inetd}}
\index{TCP/IP!inetd@\texttt{inetd}}
Skript \texttt{rc.inet2} požene različne strežnike, ki se uporabljajo
v zbirki za TCP/IP.  Najpomembnejši med njimi je \texttt{inetd}.
\texttt{Inetd} sedi v ozadju in posluša omrežna vrata.
Ko stroj poskuša vzpostaviti povezavo na določenih vratih (na primer
na vhodnih vratih za \texttt{telnet}), \texttt{inetd} razmnoži izvod
ustreznega strežnika za ta vrata (v primeru vrat za \texttt{telnet}
\texttt{inetd} požene \texttt{in.telnetd}).  To je preprosteje kot
poganjanje več različnih, posebnih strežnikov (npr.\ posameznih
izvodov strežnikov \texttt{telnetd}, \texttt{ftpd} in tako
naprej) -- \texttt{inetd} zažene strežnike le, ko so potrebni.

\index{TCP/IP!syslogd@\texttt{syslogd}}
\index{syslogd@\texttt{syslogd}}
\index{routed@\texttt{routed}}
\index{TCP/IP!routed@\texttt{routed}}
\texttt{Syslogd} je sistemski strežnik za pisanje dnevnika
obdelave -- akumulira zabeležena sporočila različnih aplikacij in jih
shranjuje v datoteke z dnevniki, odvisno od informacij o nastavitvah v
\texttt{/etc/syslogd.conf}.  Program \texttt{routed} je strežnik, ki
se uporablja za vzdrževanje dinamičnih usmerjevalnih informacij.  Ko
vaš sistem poskuša poslati pakete na drugo omrežje, morda potrebuje
dodatne vnose v usmerjevalni tabeli, da lahko to stori.  Strežnik
\texttt{routed} poskrbi za upravljanje usmerjevalne tabele brez
potrebe po uporabniškem posegu.

\index{vmreževanje!NFS}
\index{NFS}
Naš spodnji primer datoteke \texttt{rc.inet2} zažene le goli minimum
strežnikov.  Obstajajo tudi drugi strežniki -- mnogi od njih imajo
opraviti z nastavitvami NFS.  Ko poskušate usposobiti TCP/IP na vašem
sistemu, je navadno najbolje začeti z minimalno konfiguracijo in
dodajati bolj kompleksne kose (kot NFS), ko vam stvari delujejo.

Vedite, da v spodnji datoteki predpostavljamo, da se vsi omrežni
strežniki nahajajo v imeniku \texttt{/etc}.  Kot navadno, prilagodite
to za svojo lastno sestavo.

\index{rc.inet2@\texttt{rc.inet2}!primer}
\index{TCP/IP!rc.inet2@\texttt{rc.inet2}!primer}
\begin{tscreen}
\begin{verbatim}
#! /bin/sh
# Primer /etc/rc.d/rc.inet2

# Zaženi syslogd
if [ -f /etc/syslogd ]
then
      /etc/syslogd
fi

# Zaženi inetd
if [ -f /etc/inetd ]
then
      /etc/inetd
fi

# Zaženi routed
if [ -f /etc/routed ]
then
      /etc/routed -q 
fi

# Opravljeno!
\end{verbatim}
\end{tscreen}

\index{TCP/IP!named@\texttt{named}}
\index{named@\texttt{named}}
Med različnimi dodatnimi strežniki, ki jih bi morda želeli pognati v
datoteki \texttt{rc.inet2}, je tudi \texttt{named}. \texttt{Named} je
imenski strežnik -- odgovoren je za pretvarjanje (lokalnih) naslovov
za IP v imena in obratno.  Če nimate imenskega strežnika drugje na
omrežju ali želite priskrbeti imena lokalnih strojev drugim strojem v
vaši domeni, je zagon \texttt{named} lahko nujno potreben.  (Za večino
sestav vendarle ni potreben.)  Nastavitev strežnika \texttt{named} je
dokaj kompleksna in potrebuje načrtovanje; radovedne bralce usmerjamo
na dobro knjigo o upravljanju omrežja TCP/IP.

\subparagraph*{Datoteka \texttt{/etc/hosts}}
\index{TCP/IP!/etc/hosts@\texttt{/etc/hosts}}
\index{/etc/hosts@\texttt{/etc/hosts}}
Datoteka \texttt{/etc/hosts} vsebuje seznam naslovov IP in
gostiteljskih imen, ki jim ustrezajo.  V splošnem vsebuje
\texttt{/etc/hosts} le vnose za vaš lokalni stroj in morda za druge
>>pomembne<< stroje (kot je vaš imenski strežnik ali prehod).  Vaš
lokalni imenski strežnik bo priskrbel transparentne preslikave
iz-naslovov-v-imena za druge stroje na omrežju.

Na primer, če je vaš stroj \texttt{loomer.vpizza.com} z naslovom IP
128.253.154.32, bo vaša datoteka \texttt{/etc/hosts} videti takole:
\begin{tscreen}
\begin{verbatim}
127.0.0.1               localhost
128.253.154.32          loomer.vpizza.com loomer
\end{verbatim}
\end{tscreen}
Če uporabljate le zaprto zanko, mora biti edina vrstica
v \texttt{/etc/hosts} 127.0.0.1, z obema imenoma, \texttt{localhost}
in gostiteljskim, za temi številkami.
	
\subparagraph*{Datoteka \texttt{/etc/networks}}
\index{TCP/IP!/etc/networks@\texttt{/etc/networks}}
\index{/etc/networks@\texttt{/etc/networks}}
Datoteka \texttt{/etc/networks} našteva imena in naslove vašega
lastnega in drugih omrežij.  Uporablja se v ukazu \texttt{route} in
vam dovoljuje, da določite omrežje po imenu, če tako želite.

\index{route@\texttt{route}!vnos v /etc/networks@vnos v \texttt{/etc/networks}}
Vsako omrežje, v katerega želite dodati smer z uporabo ukaza
\texttt{route} (ta se navadno kliče iz \texttt{rc.inet1} -- glejte
zgoraj), \emph{mora} imeti vnos v datoteki \texttt{/etc/networks}.

Kot primer,
\begin{tscreen}
\begin{verbatim}
default         0.0.0.0         # privzeta smer    - obvezna
loopnet         127.0.0.0       # zaprtozančno omrežje - obvezno
mynet           128.253.154.0   # Prilagodite za vaš omrežni naslov
\end{verbatim}
\end{tscreen}
	
\subparagraph*{Datoteka \texttt{/etc/host.conf}}
\index{TCP/IP!/etc/host.conf@\texttt{/etc/host.conf}}
\index{/etc/host.conf@\texttt{/etc/host.conf}}
Ta datoteka se uporablja za izbiro, kako bo vaš sistem
ugotavljal imena gostiteljev.  Vsebovati bi morala dve vrstici:
\begin{tscreen}
order hosts,bind\\
multi on
\end{tscreen}
Ti vrstici povesta razreševalnim knjižnicam (angl.\ resolve
libraries), naj za iskanje imen najprej preverijo datoteko
\texttt{/etc/hosts} in potem vprašajo imenski strežnik (če je
prisoten).  Vnos \texttt{multi} vam dovoljuje, da imate več naslovov
za IP za določeno ime stroja v \texttt{/etc/hosts}.

\subparagraph*{Datoteka \texttt{/etc/resolv.conf}} 
\label{sec-resolve.conf}
\index{TCP/IP!/etc/resolve.conf@\texttt{/etc/resolve.conf}}
\index{/etc/resolve.conf@\texttt{/etc/resolve.conf}}
Ta datoteka nastavi razreševalnik imen, tako da določi naslov vašega
imenskega strežnika (če obstaja) in ime vaše domene.  Ime vaše domene
je vaše popolno gostiteljsko ime (če ste registrirani stroj na
Internetu, na primer) z odbitim gostiteljskim imenom.  Se pravi, če je
vaše polno gostiteljsko ime \texttt{loomer.vpizza.com}, je ime vaše
domene le \texttt{vpizza.com}.

Na primer, če je vaš stroj \texttt{goober.norelco.com} in ima imenski
strežnik na naslovu 128.253.154.5, bo vaša datoteka
\texttt{/etc/resolv.conf} videti takole:
\begin{tscreen}
domain      norelco.com\\
nameserver  127.253.154.5
\end{tscreen}
Določite lahko več kot en imenski strežnik -- vsak mora imeti lastno
vrstico \texttt{nameserver} v datoteki \texttt{resolv.conf}.

\subparagraph*{Nastavitev vašega gostiteljskega imena}
\index{gostiteljsko ime}
\index{hostname@\texttt{hostname}}
Vaše gostiteljsko ime naj bi nastavili z ukazom \texttt{hostname}.  Ta
se navadno kliče iz \texttt{/etc/rc} ali \texttt{/etc/rc.local};
preprosto preiščite vaše sistemske datoteke \texttt{rc} za ugotovitev,
kje se kliče.  Na primer, če je vaše (polno) gostiteljsko ime
\texttt{loomer.vpizza.com}, uredite ustrezno datoteko \texttt{rc},
da bo izvedla ukaz:
\begin{tscreen}
/bin/hostname loomer.vpizza.com
\end{tscreen}
Vedite, da se izvedljiva datoteka \texttt{hostname} na vašem
sistemu morda ne nahaja v imeniku \texttt{/bin}.

\subparagraph*{Preizkus}
\index{TCP/IP!odprava težav}
Ko imate enkrat nastavljene vse te datoteke, bi morali biti sposobni
zagnati vaše novo jedro in poskušati uporabljati omrežje.  Veliko je
mest, kjer se lahko kaj zalomi, zato predlagamo, da preizkusite
posamezne elemente nastavitev omrežja (npr., poganjanje
pregledovalnika Mosaic preko omrežne povezave X najbrž ni dobra
zamisel).

\index{netstat@\texttt{netstat}}
\index{TCP/IP!routing tables}
Za prikaz vaših usmerjevalnih tabel lahko uporabite ukaz
\texttt{netstat}; te tabele so navadno izvor večine težav.  Stran
priročnika o \texttt{netstat} podrobno opisuje točno skladnjo tega
ukaza.  Za preizkus omrežne povezljivosti, priporočamo uporabo
odjemalca, kot je \texttt{telnet}, za povezavo na stroje na vašem
lokalnem podomrežju in zunanjih omrežjih.  To vam bo pomagalo
izslediti izvor težav.  (Na primer, če se ne morete povezati na
lokalne stroje, a se lahko povežete na stroje v drugih omrežjih, je
več kot verjetno težava z vašo omrežno masko in nastavitvijo
usmerjevalne tabele.)  Ukaz \texttt{route} lahko pokličete tudi
direktno (kot \texttt{root}) in se igrate z vnosi v vaši usmerjevalni
tabeli.

Omrežno povezljivost bi morali preverjati tudi z neposredno določanimi
naslovi za IP namesto imen gostiteljev.  Na primer, če imate probleme
z ukazom
\begin{tscreen}
\$ \emph{telnet shoop.vpizza.com}
\end{tscreen}
je vzrok lahko nepravilna nastavitev imenskega strežnika.  Poskusite
uporabiti pravi naslov za IP zgornjega stroja; če to deluje, veste, da
je vaša osnovna nastavitev omrežja (skoraj gotovo) pravilna in problem
leži v vaši določitvi naslova imenskega strežnika.

Razhroščevanje omrežnih nastavitev je lahko težaško opravilo in ne
moremo niti začeti z njegovo obravnavo.  Če ne morete dobiti pomoči od
lokalnega guruja, vam močno priporočamo branje knjige \emph{Linux
Network Administrators' Guide} iz LDP.

\subsection{Nastavitev SLIP}

\index{TCP/IP!po serijski liniji|(}
\index{internetni protokol po serijski liniji|(}
\index{SLIP|(}
\index{TCP/IP!SLIP|(}
SLIP (angl.\ Serial Line Internet Protocol, internetni protokol po
serijski liniji) vam dovoljuje uporabo TCP/IP po serijski liniji, naj
bo to klicni modem ali najeta asinhrona linija.  Seveda boste za
uporabo SLIP-a potrebovali dostop do klicnega strežnika za SLIP v
vašem področju.  Veliko univerz in podjetij ponuja dostop SLIP za
skromno plačilo.

\index{dip@\texttt{dip}}
\index{slattach@\texttt{slattach}}
Obstajata dva pomembna programa, povezana s SLIP-om -- \texttt{dip} in
\texttt{slattach}.  Oba se uporabljata za uvajanje povezave SLIP prek
zaporednih vrat.  Za vključitev SLIP-a je \emph{nujno} uporabljati
enega od teh dveh programov -- ni dovolj le poklicati strežnik SLIP (s
komunikacijskim programom, kot je \texttt{kermit}) in izdati ukaza
\texttt{ifconfig} in \texttt{route}.  To je zato, ker \texttt{dip} in
\texttt{slattach} izdata poseben sistemski klic \emph{ioctl()} za
pridobitev nadzora nad zaporedno napravo, ki se bo uporabljala kot
vmesnik za SLIP.

Program \texttt{dip} se lahko uporablja za klicanje strežnika SLIP,
opravljanje rokovanja za prijavo na strežnik (izmenjavo vašega
uporabniškega imena in gesla, na primer) in potem poganjanje povezave
SLIP po odprti serijski liniji.  Program \texttt{slattach}, po drugi
strani, predvsem rezervira serijsko napravo za uporabo SLIP-a.
Uporaben je, če imate stalno linijo na vaš strežnik SLIP in ni
potrebno klicanje z modemom ali rokovanje za vzpostavitev zveze.
Večina telefonskih uporabnikov SLIP-a naj bi uporabljala \texttt{dip}.

Pripomoček \texttt{dip} se lahko tudi uporablja za ukrojitev vašega
sistema Linux kot strežnik za SLIP.  Pri tem lahko drugi stroji
pokličejo vašega in se povežejo na omrežje skozi sekundarno povezavo
Ethernet na vašem stroju.  Glejte dokumentacijo in strani priročnika
za \texttt{dip} za več informacij o tem postopku.

\index{TCP/IP!point-to-point}
\index{TCP/IP!PPP}
\index{vmreževanje!PPP}
\index{PPP}
SLIP je precej različen od etherneta v tem, da sta na >>omrežju<< le
dva stroja -- odjemalec za SLIP (se pravi: vi) in strežnik za SLIP.
Iz tega razloga se SLIP pogosto omenja kot protokol >>od točke do
točke<< (angl.\ point-to-point protocol).  Za Linux je izvedena tudi
posplošitev te ideje, znana kot PPP (angl.\ Point to Point Protocol).

Ko vzpostavite povezavo s strežnikom SLIP, vam ta dodeli naslov IP
glede na (navadno) eno od dveh metod.  Nekateri strežniki SLIP
dodelijo >>statične<< naslove IP -- v tem primeru bo vaš naslov IP
enak vsakič, ko se povežete s strežnikom.  Vendar mnogo strežnikov
SLIP dodeljuje naslove IP dinamično -- v tem primeru lahko dobite ob
vsaki povezavi drugačen naslov IP.  V splošnem bo strežnik SLIP ob
prijavi izpisal vrednosti vašega naslova IP in naslov prehoda.
\texttt{dip} lahko bere ti vrednosti iz izhoda prijavne seje strežnika
SLIP in jih uporabi za prikrojitev naprave SLIP.

Pravzaprav je nastavitev povezave SLIP precej podobna nastavitvi za
zaprto zanko ali ethernet.  Glavne razlike so razložene spodaj.
Preberite prejšnji razdelek o nastavitvah poglavitnih datotek za
TCP/IP in uporabite spodaj opisane spremembe.

\subparagraph*{Povezave SLIP s statičnim naslovom IP z uporabo \texttt{dip}.}
\label{sec-adv-slip-dip}
\index{TCP/IP!SLIP!statični naslov IP z dip@statični naslov IP z \texttt{dip}}
\index{SLIP!statični naslov IP z dip@statični naslov IP z \texttt{dip}}
\index{dip@\texttt{dip}!statični naslov IP z}
Če uporabljate strežnik SLIP, ki statično dodeljuje naslove IP, boste
morda želeli v datoteko \texttt{/etc/hosts} vključiti vnosa za vaš
naslov IP in gostiteljsko ime.  Prikrojite si tudi naslednje datoteke,
naštete v zgornjem razdelku: \texttt{rc.inet2}, \texttt{host.conf} in
\texttt{resolv.conf}.

Nastavite tudi \texttt{rc.inet1}, kot je opisano zgoraj.  Vendar boste
za zaprtozančno napravo želeli izvesti le ukaza \texttt{ifconfig} in
\texttt{route}.  Če za povezavo s strežnikom SLIP uporabljate \texttt{dip},
bo ta izvedel primerna ukaza \texttt{ifconfig} in \texttt{route}
namesto vas.  (Če uporabljate \texttt{slattach}, po drugi strani,
\emph{boste} morali za napravo SLIP vključiti ukaza
\texttt{ifconfig}/\texttt{route} v datoteko \texttt{rc.inet1} --
glejte spodaj.)

\texttt{dip} \emph{naj bi} primerno nastavil vaše usmerjevalne tabele
za povezavo SLIP, ko se ta vzpostavi.  Včasih pa obnašanje
\texttt{dip}-a morda ne bo pravilno za vašo nastavitev in boste ukaza
\texttt{ifconfig} ali \texttt{route} morali pognati na roko, potem ko
ste se že povezali s strežnikom z \texttt{dip}-om (to se najlažje
naredi znotraj lupinskega skripta, ki poganja \texttt{dip} in takoj
izvede ustrezne nastavitvene ukaze).  Vaš prehod je v veliko primerih
kar naslov strežnika SLIP.  Ta naslov morda veste že vnaprej ali pa ga
bo strežnik SLIP izpisal, ko se povežete.  Vaš pogovorni skript za
\texttt{dip} (opisan spodaj) lahko dobi to informacijo od strežnika
SLIP.

Program \texttt{ifconfig} lahko zahteva uporabo argumenta
\texttt{pointopoint}, če \texttt{dip} nepravilno nastavi vmesnik.
Na primer, če je naslov vašega strežnika SLIP 128.253.154.2 in vaš
naslov IP 128.253.154.32, boste morda morali pognati ukaz
\begin{tscreen}
\# \emph{ifconfig sl0 128.253.154.32 pointopoint 128.253.154.2}
\end{tscreen}
kot \texttt{root}, ko vzpostavite povezavo z \texttt{dip}-om.
Prav vam bodo prišle strani referenčnega priročnika o \texttt{ifconfig}.

\index{TCP/IP!SLIP!imena naprav za}
\index{SLIP!imena naprav za}
Vedite, da so imena naprav, ki jih uporabljata ukaza \texttt{ifconfig} in
\texttt{route}, podobna \texttt{sl0}, \texttt{sl1} in tako naprej
(za razliko od \texttt{eth0}, \texttt{eth1} itd.\ za naprave
Ethernet).

V razdelku~\ref{sec-adv-using-dip} spodaj razlagamo, kako nastaviti
\texttt{dip} za povezavo s strežnikom SLIP.

\subparagraph*{Povezave SLIP s statičnim naslovom IP z uporabo \texttt{slattach}.}
\index{TCP/IP!SLIP!statični naslov IP s slattach@statični naslov IP s \texttt{slattach}}
\index{SLIP!statični naslov IP s slattach@statični naslov IP s \texttt{slattach}}
\index{stattach@\texttt{slattach}!statični naslovi IP z}
Če imate najeto linijo ali kabelsko povezavo neposredno do vašega
strežnika SLIP, ni potrebe, da bi uporabljali \texttt{dip} za
inicializacijo povezave.  Namesto tega lahko uporabite program
\texttt{slattach} za nastavitev naprave SLIP.

V tem primeru bi morala biti vaša datoteka \texttt{/etc/rc.inet1}
približno takšna:
\begin{tscreen}
\begin{verbatim}
#!/bin/sh
IPADDR="128.253.154.32"   # Nadomestite s svojim naslovom IP
REMADDR="128.253.154.2"   # Nadomestite z naslovom vašega strežnika SLIP

# Spremenite naslednje za primerno serijsko napravo za
# povezavo SLIP:
slattach -p cslip -s 19200 /dev/ttyS0
/etc/ifconfig sl0 $IPADDR pointopoint $REMADDR up
/etc/route add default gw $REMADDR
\end{verbatim}
\end{tscreen}
%$

Ukaz \texttt{slattach} dodeli prvo nedodeljeno napravo SLIP
(\texttt{sl0}, \texttt{sl1} itd.) določeni serijski liniji.

Bodite pozorni na to, da je prvi parameter ukaza \texttt{slattach}
ime protokola SLIP, ki naj se uporablja.  Trenutno sta edini
veljavni vrednosti tukaj \texttt{slip} in \texttt{cslip}. 
Izbira \texttt{slip} izbere navaden SLIP, kot bi tudi pričakovali,
\texttt{cslip} pa je SLIP s stiskanjem glav datagramov.  V večini
primerov bi morali uporabiti \texttt{cslip}; vendar če je videti, da
imate s tem težave, poskusite \texttt{slip}.

Če imate več kot en vmesnik SLIP, boste morali sprejeti usmerjevalne
odločitve.  Odločiti se boste morali, katere smeri (angl.\ routes)
dodati, in te odločitve lahko sprejmete le na osnovi pravilnih
nastavitev vaših omrežnih povezav.  Uporabna bo knjiga o nastavitvah
vmreževanja TCP/IP, kot tudi strani priročnika za ukaz \texttt{route}.

\subparagraph*{Povezave SLIP z dinamičnim naslovom IP z uporabo \texttt{dip}}

\index{TCP/IP!SLIP!dinamični naslov IP z dip@dinamični naslov IP z \texttt{dip}}
\index{SLIP!dinamični naslov IP z dip@dinamični naslov IP z \texttt{dip}}
\index{dip@\texttt{dip}!dinamični naslov IP z}
Če vaš strežnik SLIP dinamično dodeljuje naslov IP, potem svojega
naslova gotovo ne poznate vnaprej -- torej ne morete vključiti vnosa
zanj v datoteko \texttt{/etc/hosts}. (Morali pa bi vseeno vključiti
vnos za vaš računalnik z zaprtozančnim naslovom 127.0.0.1.)

Mnogi strežniki SLIP izpišejo vaš naslov IP (kot tudi naslov
strežnika), ko se prijavite.  Na primer, eden od tipov strežnikov SLIP
izpiše niz, kot je
\begin{tscreen}
Your IP address is 128.253.154.44. \\
Server address is 128.253.154.2.
\end{tscreen}
\texttt{dip} lahko ujame te številke iz izhoda strežnika in jih
uporabi za nastavitev naprave SLIP.

Glejte stran~\pageref{sec-adv-slip-dip} za informacije o nastavitvah
različnih datotek TCP/IP za uporabo s SLIP-om.  Spodaj razlagamo, kako
nastaviti \texttt{dip} za povezavo s strežnikom SLIP.

\subsection*{Uporaba \texttt{dip}}
\label{sec-adv-using-dip}

\index{dip@\texttt{dip}!priključitev na strežnik SLIP z|(}
\index{SLIP!priključitev na strežnik z dip@priključitev na strežnik z \texttt{dip}}
Program \texttt{dip} lahko poenostavi proces priključevanja na
strežnik SLIP, prijavljanje in nastavljanje naprave SLIP.  Če nimate
najete linije, je \texttt{dip} prava pot.

\index{dip@\texttt{dip}!pogovorni skript za|(}
Za uporabo \texttt{dip}-a boste morali napisati >>pogovorni skript<<
(angl.\ chat script), ki vsebuje seznam ukazov za pogovarjanje s
strežnikom SLIP v času prijave.  Ti ukazi lahko samodejno pošljejo
strežniku vaše uporabniško ime/geslo in dobijo informacije o vašem
naslovu IP s strežnika.

Tukaj je primer pogovornega skripta za \texttt{dip} za uporabo s
strežnikom dinamičnih naslovov IP.  Za strežnike statičnih naslovov
boste morali v tem vrstnem redu nastaviti spremenljivki
\texttt{\$local} in \texttt{\$remote} na vrhu vašega skripta 
na vrednosti vašega lokalnega naslova IP in naslova IP strežnika.
Za podrobnosti glejte stran priročnika o \texttt{dip}.

\begin{tscreen}
\begin{verbatim}
main:
  # Nastavi enoto maksimalnega pretoka (angl. Maximum Transfer Unit).
  # To je maksimalna velikost paketov, prenesenih po napravi SLIP.
  # Mnogi strežniki SLIP uporabljajo za enoto ali 1500 ali 1006;
  # preverite pri svojih upravnikih omrežja, če ste v dvomih.
  get $mtu 1500

  # Naredi smer po SLIP za privzeto smer za usmerjanje paketov
  # s tega sistema.
  default

  # Nastavi želena vrata in hitrost.
  port cua03
  speed 38400

  # Resetiraj modem in terminalsko linijo.  Če vam to povzroča
  # težave, zakomentirajte.
  reset

  # Pripravi se za klic.  Nadomestite naslednjo vrstico z
  # inicializacijskim nizom za vaš modem.  Ne pozabite dodati
  # v ta niz X3, če ste na običajni liniji v Sloveniji.
  send ATT&C1&D2X3\\N3&Q5%M3%C1N1W1L1S48=7\r
  wait OK 2
  if $errlvl != 0 goto error
  # Kliči strežnik SLIP
  dial 2546000
  if $errlvl != 0 goto error
  wait CONNECT 60
  if $errlvl != 0 goto error

  # Prijavljeni smo.  Prijava v sistem.
login:
  sleep 3
  send \r\n\r\n
  # Čakaj na prijavni pozornik
  wait login: 10
  if $errlvl != 0 goto error

  # Pošlji svoje uporabniško ime
  send USERNAME\n

  # Čakaj na pozornik za geslo
  wait ord: 5
  if $errlvl != 0 goto error

  # Pošlji geslo.
  send PASSWORD\n

  # Čakaj na znak, da je strežnik SLIP pripravljen
  wait annex: 30
  if $errlvl != 0 goto error

  # Pošlji ukaze strežniku SLIP za inicializacijo povezave.
  send slip\n
  wait Annex 30

  # Pridóbi oddaljeni naslov IP s strežnika SLIP.  Ukaz `get...remote'
  # prebere tekst oblike xxx.xxx.xxx.xxx in ga priredi spremenljivki,
  # podani kot drugi argument (tukaj, $remote).
  get $remote remote
  if $errlvl != 0 goto error
  wait Your 30

  # Pridóbi lokalni naslov IP s strežnika SLIP in ga dodeli
  # spremenljivki $local.
  get $local remote
  if $errlvl != 0 goto error

  # Vžgi povezavo SLIP
done:
  print CONNECTED to $remote at $rmtip
  print GATEWAY address $rmtip
  print LOCAL address $local
  mode SLIP
  goto exit
error:
  print SLIP to $remote failed.

exit:
\end{verbatim}
\end{tscreen}

\texttt{dip} samodejno pokliče ukaza \texttt{ifconfig} in \texttt{route}
glede na vrednosti spremenljivk \texttt{\$local} in \texttt{\$remote}.
Tukaj sta vrednosti tema spremenljivkama dodeljeni z uporabo ukaza
\texttt{get\ldots remote}, ki dobi tekst s strežnika SLIP in ga
priredi poimenovani spremenljivki.

Če ukaza \texttt{ifconfig} in \texttt{route}, ki ju \texttt{dip}
požene namesto vas, ne delujeta, lahko poženete ustrezna ukaza v
lupinskem skriptu po izvedbi \texttt{dip}-a ali spremenite samo
izvorno kodo programa \texttt{dip}.  Poganjanje \texttt{dip} z izbiro
\texttt{-v} bo izpisovalo razhroščevalne informacije medtem, ko se
povezava vzpostavlja, kar bi vam moralo pomagati ugotoviti, kje se
lahko stvari zalomijo.

Zdaj lahko za poganjanje \texttt{dip}-a in vzpostavitev povezave SLIP
uporabite ukaz, kot je:
\begin{tscreen}
\# \emph{/etc/dip/dip -v /etc/dip/mychat 2$>$\&1}
\end{tscreen}
Tukaj so različne datoteke za \texttt{dip} in pogovorni skript
(\texttt{mychat.dip}) shranjene v imeniku \texttt{/etc/dip}. 
\index{dip@\texttt{dip}!pogovorni skript za|)}
\index{dip@\texttt{dip}!priključitev na strežnik SLIP z|)}

Zgornja razlaga bi morala zadostovati, da se znajdete na poti
pogovarjanja z omrežjem, bodisi po ethernetu ali SLIP-u.  Spet vam
močno priporočamo pogled v knjigo o nastavitvah omrežja TCP/IP,
posebej če ima vaše omrežje posebne usmerjevalne obzire, ki tukaj niso
omenjeni.
\index{TCP/IP!po serijski liniji|)}
\index{internetni protokol po serijski liniji|)}
\index{SLIP|)}
\index{TCP/IP!SLIP|)}
\index{vmreževanje!TCP/IP|)}
\index{TCP/IP|)}
