% S.u.S.E.
%
% Copyright (c) 1998 by Specialized Systems Consultants Inc. 
% <ligs@ssc.com>


% \pagebreak

\section{S.~u.~S.~E.\ Linux}
%\markboth{Pridobitev in namestitev Linuxa}{S.~u.~S.~E. Linux}
\label{sec-install-suse}

\index{distribucija!SuSE Linux@S.~u.~S.~E. Linux|(}
\index{SuSE@S.~u.~S.~E.|see{distribucija}}

\emph{Ta razdelek o distribuciji S.~u.~S.~E.\ Linux je napisal Larry Ayers.}

Distribucija SuSE se je začela pred nekaj leti kot prilagoditev
distribucije Slackware.  Patrick Volkerding (Slackware) je na začetku
pomagal razvijalcem distribucije SuSE, a že dolgo tega je distribucija
začenjala dobivati svojo lastno identiteto.  Precej novih lastnosti,
dodanih za pomoč novim uporabnikom, povečuje verjetnost, da namestitve
ne bo treba takoj ponoviti.  Glede na medsebojno križanje, ki je
endemično v svetu prostega programja, se ne bi čudili, če bi se
nekatere od teh lastnosti pojavile tudi v novejših izdajah
distribucije Slackware.

\subsection{Začetek namestitve}

Ko zaženete svoj stroj z ene same namestitvene diskete, v resnici
zaženete miniaturni sistem Linux, zasnovan prav v ta namen.  Prikaže
se barvni zaslon, pripravljen, da vam postavi vrsto vprašanj, ki vas
bodo z malce sreče vodila skozi proces namestitve.  Orodje za sestavo
YAST (angl.\ Yet Another Set-up Tool, še eno namestitveno orodje)
nakazuje, da izvira iz distribucije Slackware, saj uporablja program
\texttt{dialog}.  To orodje poganja skripte ukazne lupine
in prikazuje pogovorne škatle, radijske gumbe in potrditvene sezname,
ki dovoljujejo uporabniku izbiro možnosti in usmerjajo potek
namestitve.

Čeprav nobena distribucija ne more zagotoviti neboleče namestitve, je
razvijalcem podjetja S.~u.~S.~E.\ GmbH uspelo predvideti precej težav,
ki bi jih utegnili imeti novi uporabniki Linuxa.  Ena od bolj
neprijetnih težav je ugotovitev, da sistem ne prepozna vašega pogona
CD-ROM.  Prepis paketov, potrebnih za začetek namestitve, na trdi disk
in namestitev od tam je sicer rešitev, a je nerodna in časovno
potratna.  Ena sama zagonska disketa distribucije S.~u.~S.~E.\ ponuja
majhno, osnovno jedro z vsemi dostopnimi gonilniki -- če so potrebni
-- v obliki modulov, namesto da bi bila uporabniku ponujena izbira
ogromno slik disket, od katerih ima ena verjetno podporo za njegov
pogon CD-ROM.  Strežnik jedra je proces v ozadju, ki zagotavlja, da se
bo naložil dotični modul, če je potrebna modulska funkcija.  To pomaga
odpraviti zamudno čakanje.  Druga pogosta past je prenizka ocena
diskovnega prostora, ki ga potrebujete.  To prisili namestitev, da se
konča zaradi pomanjkanja prostora.  Ko se to zgodi, ključni končni
koraki (kot je namestitev LILO) še niso bili izvedeni in navadno je
neizogiben ponoven začetek.  Namestitve v obliki skriptov so po naravi
nujno zaporedne; morda veste, da preskok enega koraka ne bo škodil, a
težko je predvideti vse možnosti v skriptu ukazne lupine, in če gredo
stvari narobe, se skript navadno prekine.

Med namestitvijo distribucije S.~u.~S.~E.\ se na zaslonu YAST
spreminja delež preostalega prostora na particiji; med izbiro paketov
lahko preizkusite različne kombinacije in upoštevate, koliko prostega
diskovnega prostora bi radi ohranili.  Razdelitev in formatiranje
diskov, kot tudi ustvarjanje in aktiviranje izmenjalne particije so
procesi, ki niso dosti različni od drugih distribucij.  Vsi
uporabljajo ista orodja; postopek je postal bolj ali manj
standardiziran.

\subparagraph*{Odvisnosti}
Uporaba \textbf{odvisnosti}, ki se sestoji iz podatkov, vključenih v
programski paket, katere pakete le-ta potrebuje, se je hitro razširila
med distribucijami Linuxa.  Žal se še ni pojavila univerzalna oblika
zapisa odvisnosti.  Vsaka distribucija uporablja različno obliko.
Format RPM distribucije RedHat, uporabljan v kar nekaj distribucijah,
je zmogljiv in učinkovit, a ima nekaj stranskih učinkov.  Najbolje
deluje na sistemu, nameščenemu popolnoma preko sistema RPM, saj
preverjanje odvisnosti, ki ga izvaja program RPM, ve le za pakete
oblike RPM.  S.u.S.E.\ 5.1 uporablja format srpm.  Odvisnosti se
preverjajo le, če je paket nameščen iz programa YAST, kar dovoljuje
(izkušenemu uporabniku) izbiro dearhiviranja paketa na drugo mesto ter
potem preverjanje datotek in nastavitev pred končno namestitvijo.
Odvisnosti so najbolj uporabne med uvodno namestitvijo in med
seznanjanjem z novo namestitvijo.  Ko sistem že nekaj časa
uporabljate, približno veste, katere knjižnice in programi so
dostopni.  Večina programskih paketov za Linux vsebuje tudi podatke o
-- za delovanje prvega paketa potrebni -- prisotnosti določenih drugih
paketov na sistemu.  Modro je prebrati celotno datoteko
\texttt{rc.config}, preden poženete \texttt{SuSEconfig} in naredite
kakšne od možnih sprememb.  Nekatere od privzetih dejanj, ki jih lahko
izvede skript, boste morda raje ročno storili sami, toda zlahka se
onemogočijo z ureditvijo te datoteke.

Uporabniki, ki jim je domača podoba inicializacijskih datotek v
Slackware, bodo morali narediti nekaj prilagoditev; datoteke navadno
najdete v imeniku \texttt{/etc/rc.d} namesto v imeniku
\texttt{/sbin/init.d}.

\subsection{Po namestitvi S.~u.~S.~E.}

YAST je uporaben tudi po namestitvi za rutinsko vzdrževanje sistema.
Veliko število datotek z viri, potrebnih za zagon in tek Linuxa, lahko
preplaši začetnike.  YAST ponuja menujsko orientiran vmesnik do teh
datotek, vključno z namestitveno datoteko za \texttt{sendmail},
datotekami za \texttt{cron} (periodično poganjanje opravil),
inicializacijskimi skripti in različnimi omrežnimi datotekami.
Spremembe, narejene v seji YAST-a, se zapišejo v eno samo datoteko v
imeniku \texttt{/etc}, \texttt{rc.config}, ki jo lahko vedno uredite
direktno.  Te spremembe potem skript \texttt{SuSEconfig} zapiše v
različne >>prave<< nastavitvene datoteke.  Ta skript samodejno zažene
YAST ob vsakem koncu svoje seje; če datoteko \texttt{/etc/rc.config}
popravite ročno, morate ročno zagnati tudi \texttt{SuSEconfig}.  To se
morda sliši kot zapleten postopek, a je precej lažje kot iskanje
posameznih datotek, učenje pravilne skladnje za njihovo ureditev in
prilagoditev, da postanejo to, kar želite.

Ko imate sestavljen in delujoč sistem S.~u.~S.~E.\ Linux, je dobro
namestiti izvorno kodo jedra (dostopna je na CD-ROM-u kot izbiren
paket, ki ga lahko namestite med uvodno sestavo).  S.~u.~S.~E.\
namešča splošno jedro in verjetno potrebujete le nekaj spremljajočih
modulov.  To je odlična priložnost, da se udomačite z mehanizmi
prevajanja izvorne kode in končali boste z manjšim prilagojenim
jedrom, ki podpira le zmožnosti, ki jih potrebujete.  Za prevajanje
jedra mora biti nameščen prevajalnik \texttt{gcc} s spremljajočimi
orodji; ta orodja so skoraj nujna na sistemu Linux, tudi če niste
programer.  Preverjanje odvisnosti v YAST bo pomagalo zagotoviti
nameščenost vseh potrebnih orodij.

Prevajanje jedra se morda začetniku sliši srhljivo, a to je precej
intuitiven proces.  Za prvi inicializacijski korak so na voljo trije
vmesniki.  Prvi (in najstarejši) je skript, delujoč v konzolnem
načinu, ki ga poženete z ukazom \texttt{make config}.  Ta skript vam
postavi vrsto vprašanj in uporablja rezultate za zapis datoteke, ki
vodi prevajalnik pri njegovem delu.  Poznati morate nekaj osnovnih
dejstev o vaši strojni opremi, kot sta tip vašega trdega diska in
pogona za CD-ROM.  Če želite zvočno podporo, morate poznati IRQ, ki ga
uporablja vaša zvočna kartica, kot tudi nekatere druge parametre, ki
jih lahko zberete iz priročnika kartice ali izhoda pripomočka
\texttt{msd} za MS-DOS.

Druga dva vmesnika sta \texttt{menuconfig} in \texttt{xconfig}.
Prvi uporablja spremenjeno različico zgoraj omenjenega programa
\texttt{dialog}, ki teče na navidezni konzoli ali v \texttt{xterm}-u
in je podoben sestavnemu orodju YAST.  Program \texttt{xconfig} je
različica za sistem X Window, napisana v Tk.  Vsi trije vmesniki
naredijo isto opravilo.  Poznejša dva vam omogočata izbiro možnosti
brez veliko tipkanja.  Izvorna koda jedra je dobro dokumentirana.
Datoteka \texttt{README} v najvišje ležečem imeniku vsebuje dovolj
informacij za skoraj zagotovljeno uspešno gradnjo jedra.

\subsection{Usposobitev in poganjanje X}

Pri pravilni nastavitvi sistema X Window (posebej strežnika XFree86,
ki je vključen v S.~u.~S.~E.\ in večino drugih distribucij) se lahko
zatakne.  Obstaja toliko različnih monitorjev in grafičnih kartic, da
mora biti vsaka namestitev X posamično nastavljena.  Težave so bile
nekako olajšane z izdajo strežnika XFree86 3.2, ki je vključen v
novejše izdaje S.~u.~S.~E.  Namesto prejšnjega pripomočka
\texttt{xf86config} lahko zdaj uporabljate orodje, zasnovano na
uporabi programa \texttt{dialog}.  Oba sta zasnovana z uporabo
skriptov ukazne lupine, podobnih tistemu, ki se uporablja za
nastavitev jedra sistema Linux.  Kakorkoli že, morali boste poznati
horizontalne in vertikalne frekvence osveževanja vašega monitorja kot
tudi nabor čipov, nameščenih na vaši grafični kartici.  Bolje je, da
najprej nastavite X za delovanje v nižji ločljivosti, preden poskušate
popolnoma izkoristiti zmogljivosti vaše grafične kartice.

Razvijalci distribucije S.~u.~S.~E.\ so se trudili z nastavitvami
različnih okenskih upravljalnikov, na primer \texttt{fvwm95}.  Ko
prvič zaženete X, bo preko z miško aktiviranega korenskega okenskega
menuja dostopnih veliko aplikacij, ki ste jih izbrali med
namestitvijo.  Drug vnos v menuju vam omogoča spremembo okenskega
ozadja.

Distribuciji S.~u.~S.~E.\ je priloženih mnogo lepo oblikovanih ikon.
To izboljša prvi vtis novih uporabnikov.  Ko končno pridobite Linux in
poženete X, imate dovolj dela že z učenjem sistema, ne da bi se še
čutili poklicane spreminjati okolje, da bo to za oko sprejemljivo!

\subsection{Poznejše nadgradnje}

V trenutku, ko končate namestitev tudi najbolj sveže distribucije, ta
začenja postajati zastarela.  To je počasen proces, a slej ko prej
boste čutili potrebo po nadgradnji kakšnega dela vašega sistema.  Od
distribucije S.~u.~S.~E.\ 5.1 naprej zna YAST nadgrajevati tudi po
FTP-ju.
\index{distribucija!SuSE Linux@S.~u.~S.~E. Linux|)}
